ÎNAINTE
În teritoriu a apărut un nou demon cu pretenții de mare șef. Lilith o cheamă.
Nu cred că-mi mai place de tine.
Am sânge de demon, Dean!
Cu mine, ciudățeniile au atins apogeul!
Așteaptă! Aia nu e Ruby, e Lilith!
Șo pe el, băiete.
Ar trebui să mă respecți.
Eu te-am scos din Iad...
tot eu te pot arunca înapoi acolo.
ACUM
Fugi! O să te omoare!
Supernatural - S.4, ep.5 "Yellow Fever"
Traducerea și adaptarea: UnPustan Sincronizarea: UnPustan
Cu 43 de ore înainte
Dle. agent Tyler, Dle. agent Perry... vi-l prezint pe Frank O'Brien.
A murit în urma unui atac de cord, nu-i așa?
Cu trei zile în urmă.
Însă O'Brien avea doar 44 de ani și văd că era maratonist.
Mai devreme sau mai târziu, toți murim; de-aia sunt sigur c-o să am mereu clienți.
Frank "a dat colțul" aici, în oraș.
Ieri, în Maumee, alți doi bărbați sănătoși tun s-au prăpădit și ei.
Toți au făcut infarct. Nu vi se pare ciudat?
Mi se pare că problema e a celor din Maumee, nu a mea.
De ce se interesează F.B.I.-ul de cazul ăsta?
Vrem doar să vedem rezultatele autopsiei lui Frank.
Care autopsie?
Cea pe care o să i-o faceți.
Sunteți la primul cadavru?
Nici pe departe...
Foarte bine.
Pentru că șmecherii ăștia pot împroșca când nu te-aștepți.
Dați-mi și mie depărtătorul de coaste, vă rog.
Bun...
Asta e urmă de verighetă, cumva? Nu știam că Frank era însurat.
Nu-i treaba mea.
Știți cumva de unde-ar putea proveni rănile astea?
Știți cum e... când cazi mort, chiar tinzi să cazi jos.
Probabil că s-a zgâriat în timpul căderii.
Ce-ați văzut?
Nu văd nicio obturare la arterele majore.
Inima pare extrem de sănătoasă.
O țineți un pic, vă rog?
Scuze... e de la splină.
La naiba, Linus! Mi-ai văzut cumva...
Cine-s ăștia?
Agenți federali. Le-am spus că...
I-ai pus să aștepte?
Mi-ați... mi-ați spus că nu vreți să vă deranjeze nimeni.
Veniți în biroul meu, băieți.
Descălțarea!
Sunt Al Britton.
- Încântat de cunoștință. - Și noi.
Mulțumim.
Bun...
Așadar...
cu ce pot să-mi ajut țara?
Investigăm moartea lui Frank O'Brien.
Am înțeles că oamenii Dvs. i-au găsit trupul.
Așa este.
Frank și cu mine...
eram prieteni.
La naiba, eram cocoși de luptă!
Așa se numește echipa noastră de softball.
Sunt niște animale de-a dreptul maiestuoase.
Îl cunoșteam pe Frank încă de când eram în liceu.
SIncer să fiu... de-abia azi dimineață mi-am luat inima-n dinți și m-am dus la el.
Frank a fost...
a fost un om de nădejde.
Mda... cu o inimă mare.
Ați observat cumva dacă Frank se purta mai ciudat înainte de a muri?
Era speriat?
La naiba, da. Era tare încordat.
- Știți de ce era așa speriat? - Nu.
Nici la telefon nu răspundea.
Într-un târziu mi-am trimis băieții la el, să vadă ce-a pățit.
Și-atunci... știți și voi ce-au găsit.
Oricum... de ce le pasă "federalilor" de el?
Doar nu credeți că aveți ce investiga...
Nu credem asta. E posibil să nu fie nimic.
Un simplu infarct.
Imposibil să fie un simplu infarct.
Cu siguranță e imposibil.
Toate cele trei victime au răni identice pe mâini,
și toți au trecut de la frică la groază și apoi la deces în doar 48 de ore.
I-o fi speriat ceva de moarte, oare?
Bun... ce-ar putea fi?
Ce n-ar putea să fie?
Poate fi o fantomă, un vampir, chupacabra... avem 100 de suspecți.
Mda...
Hai să facem o listă și să-ncepem să tăiem din ea.
Bine. Cine e ultimul care l-a văzut pe Frank O'Brien în viață?
Vecinul lui, Mark Hutchins.
- Stai puțin. - Ce e?
Nu-mi place cum se uită adolescenții ăia la mine.
Hai pe celălalt trotuar.
Tyler și Perry...
exact ca trupa Aerosmith.
Ce să zic... lumea e mică.
Când l-ați văzut ultima oară pe Frank O'Brien?
Luni.
Era la fereastră și se uita la mine.
L-am salutat, dar a tras repede draperia.
Ciudat... ați vorbit recent cu el? Părea schimbat?
Speriat, poate?
Speriat? Era îngrozit.
Știți... știți cumva ce-ar fi putut să-l îngrozească?
Normal! Vrăjitoarele.
Vrăjitoarele?
De exemplu...?
Noaptea trecută a fost "Vrăjitorul din Oz" la televizor.
Spunea că zdreanța aia verde voia neapărat să pună mâna pe el.
Altceva?
Totul îl speria.
Al-quaeda, marmotele, îndulcitorii artificiali,
tuburile de bomboane în formă de omuleț...
multe, ce mai.
Ia spuneți-mi... cum era Frank?
Păi... omul e mort... nu vreau să-l vorbesc de rău.
Oricum, era mult mai de treabă decât fusese înainte.
Mai de treabă?
În liceu era... era mare nesimțit.
Nesimțit?
Se dădea la toată lumea.
Cred că jumătate din oraș a luat șuturi în fund de la el...
inclusiv eu.
Așadar, se luase de multă lume.
Credeți că a vrut cineva să se răzbune pe el?
Nu cred că...
Frank a făcut infarct, nu-i așa?
Răspundeți la întrebare, Domnule.
Nu, nu cred.
Repet: după ce-a pățit soția sa, a devenit mult mai de treabă.
Soția?
Așadar, a fost însurat.
Soția sa a murit acum 20 de ani.
Frank a fost distrus.
Să nu vă fie frică de Donny.
E tare cumințel.
De Marie trebuie să vă feriți.
Simte când ți-e frică.
Noroc.
Ai avut ceva noroc cu notarul?
Noroc? Știu și eu...
Jessie, soția lui Frank, era maniaco-depresivă.
În 1988, a renunțat la medicamente și-a dispărut.
Au găsit-o peste două săptămâni, la trei orașe distanță de-aici.
Se spânzurase în camera de motel. Verdictul: sinucidere.
E posibil ca Frank s-o fi ajutat să se sinucidă?
Nu. Când a dispărut, Frank era la servici. 12 ore de muncă...
Are un alibi beton.
Cum a fost acasă la Frank?
Era curat... am scotocit toată casa.
Nici câmpuri electromagnetice, nici pungulițe de vrăji, nici sulf.
Ar cam trebui să excludem fantomele, vrăjitoarele și demonii.
- Am tăiat trei, mai avem 97. - Mda...
Frate... mergi cu 50 la oră.
Așa. Și?
Tu, să respecți limita de viteză?
Ce, conduita preventivă se pedepsește, mai nou?
Unde te duci, frate? Hotelul nostru e în spate.
N-o să m-apuc să fac stânga prin traficul ăsta, Sam.
Nu-s sinucigaș.
Ce-am spus? Ciudat, nu?
Auzi și tu un țiuit?
Sunt bântuit?
Sunt bântuit?!
Da... bine, Bobby. Mai caută.
Frăție...
ia uite.
- Am vorbit cu Bobby. - Și ce-a zis?
Păi... n-are cum să-ți convină.
Ce e?
Ai dat în "boala fantomelor".
- "Boala fantomelor"? - Exact.
- Dumnezeule... nu se poate! - Ba se poate...
- Habar n-am ce-i aia. - Cum să-ți spun...
În unele țări se crede că anumite spirite pot transmite oamenilor o boală.
De aceea nu mai țineau morții în casă și-i duceau direct la Pompe Funebre.
Treci la partea interesantă.
SImptomele sunt: nerăbdarea...
- Bun... - Frica...
Apoi ești îngrozit... în final, îți cedează inima.
Ți se pare cunoscut?
O fi, da' n-am mai văzut o fantomă de câteva săptămâni, Sam!
Nu cred c-ai luat-o de la o fantomă.
Odată ce spiritul îmbolnăvește prima persoană,
"boala fantomelor" se împrăștie ca orice altă boală: prin tuse, strângeri de mână...
ca gripa.
Frank O'Brien a murit primul, așa că probabil el a fost infectat primul.
E "pacientul zero".
Ce tari suntem... ne-am tras "maimuță ucigașă".
Fii atent: Frank și-a petrecut weekend-ul în Maumee.
A fost la turneul de softball.
Cred că acolo i-a infectat pe ceilalți doi bărbați.
Erau și ei "cocoși țanțoși"?
Nu, "secerători".
Așadar, fantoma l-a infectat pe Frank, el i-a infectat pe ceilalți doi tipi,
iar eu m-am infectat atingându-i hoitul.
Corect.
Înseamnă că mai am 48 de ore pân-o iau pe câmpii și-mi stă "ceasu'"?
24, mai degrabă...
- Super! - Mda...
De ce eu? De ce nu tu? Și pe tine-a sărit sânge!
Despre asta... vezi tu, am vorbit cu Bobby și-avem o ipoteză.
Se pare că toți cei trei decedați aveau o personalitate... similară.
Frank era bătăuș.
Ceilalți doi... unul era director adjunct la liceu, iar celălalt - "câine de pază".
Bun...
În principiu, erau nesimțiți.
Vrei să spui că și eu sunt nesimțit?
Nu e doar asta.
Toți trei foloseau teama pe post de armă de atac.
Acum, boala le arată gustul propriului "medicament".
- Eu nu sperii lumea! - Noi speriem lumea tot timpul, Dean.
În cazul ăsta, și tu ești nesimțit.
- Se pare că nu-s. - Mă rog... cum mă vindec?
Îi luăm gâtu' fantomei care-a provocat boala.
Dacă facem asta, boala o să dispară.
Crezi că e soția lui Frank?
Cine știe de ce s-o fi sinucis?
Apropos, de ce m-ai așteptat aici?
Camera e la etajul patru.
E... e sus.
Mă duc să văd dacă ne pot muta la etajul 1.
- Mulțam. - N-ai pen' ce.
..."Boala fantomelor" poate provoca halucinații... moarte în chinuri..."
Ești pe moarte...
Iar... Fraiere...
Te umflă plânsul?
Ca pe ăia mici?
Te simți bine?
Cum să nu...
de-a dreptul mirobolant.
- Ai descoperit ceva? - Da.
Jessie O'Brien a fost incinerată, așa că sunt foarte sigur că nu pe ea o căutăm.
Alo!
Nu te mai scărpina.
- Cum te simți? - Minunat.
Ce bine că, în sfârșit, am și eu căpățâna pe eșafod!
- Aproape uitasem cum e. - Mda...
De mare excepție...
O să mai căutăm.
Ai pățit ceva?
Dean!
Am ignorat complet cel mai bun indiciu pe care-l avem!
Pe tine, adică.
Nu vreau să fiu indiciu!
Rănile, chestia asta, boala... toate încearcă să ne spună ceva.
Ce să ne spună o amărâtă de așchie?
Multe.
Eu nu intru.
Am nevoie de un sprijin, iar tu ești singurul în stare de asta.
Ba intri, Dean.
Hai s-o facem și pe-asta!
Ciudățel loc, nu ți se pare?
Nu pun eu mâna pe așa ceva, măi.
Dacă se descarcă?
O să-ți țin lanterna.
Așa să faci...
Cât sunt eu pe-aici, detectorul nu-i bun de nimic.
Nu zău...
Haide.
Ce-i asta?
"Pentru Frank. Te iubesc. Jessie".
E verigheta lui Frank O'Brien.
Ce naiba căuta Frank aici?
Habar n-am.
Hai, că era de speriat!
Luther Garland.
Auzi, asta nu cumva e...
E soția lui Frank!
Intriga se complică, bag de seamă.
Mda... dar cum anume?
Alo!
Se pare c-am nimerit la locul potrivit.
- Acesta e dosarul Garland. - Mulțumesc.
E cumva... beat?
Nu.
Aici scrie că Luther Garland a murit în urma unor lovituri, Dle. ajutor de șerif.
Ce-nseamnă asta?
Tipul a murit acum 20 de ani. Eu nu eram aici.
Îmi pare rău.
- Am putea vorbi cu șeriful? - N-a venit azi. E... bolnav.
Dacă-l vedeți, îi spuneți să ne sune? Stăm la hotelul "Bluebird".
Pot să iau dosarul cu mine?
Știi ceva?
Ești bestial!
Mulțumesc. Și Dvs. la fel... cred.
Cine era?
Tipii de la F.B.I.
Ce voiau?
Un dosar... cel al lui Luther Garland.
Mai sunteți pe fir, Dle. șerif?
Știu totul.
Știu ce-ai făcut.
Or să te pună să plătești.
N-are cum să meargă.
Fii serios! Insignele astea sunt false.
Dacă ne arestează? O s-ajungem la pușcărie!
Taci, Dean! Calmează-te.
Respiră adânc...
Așa. Te simți mai bine?
Vino cu mine și taci.
Nu te mai scărpina.
Sunteți Dl. Garland?
Bună. Sunt agentul Tyler, iar dânsul e agentul Perry. Suntem de la F.B.I.
Am dori să vă punem câteva întrebări referitoare la fratele Dvs., Luther.
Prezentați-mi și mie legitimațiile, vă rog.
Desigur.
Sunt adevărate.
E evident, nu?
Doar un nebun ar poza în agent federal, nu?
Ce doriți să aflați?
Ei bine...
conform dosarului, Luther, fratele Dvs., a murit în urma unor lovituri.
Nu sunteți de acord?
Nu, nu sunt.
Dvs. cum credeți că a murit?
Părerea unui bătrân nu contează...
Dle. Garland... vrem să aflăm adevărul despre moartea fratelui Dvs.
Ajutați-ne.
Tuturor le era frică de Luther.
Spuneau că e un monstru.
Era prea mare, prea înfricoșător...
prea diferit de ceilalți.
N-a contat că era cel mai bun om din câți am cunoscut.
N-a contat că n-a făcut rău nimănui, niciodată.
Mulți l-au dezamăgit pe Luther. Am fost și eu unul din ei.
Rămăsesem văduv, cu trei copii mici, și mi-am spus că nu puteam face mai mult.
Dle. Garland...
o recunoașteți pe această femeie?
E Jessie O'Brien.
Frank, soțul ei, l-a ucis pe Luther.
- De unde știți? - Toți știu.
Numai că nu vor să vorbească despre asta.
Jessie era secretară la gater.
Întotdeauna a fost drăguță cu Luther.
Iar el... s-a îndrăgostit de ea.
Lui Frank nu i-a plăcut asta.
Când a dispărut Jessie, Frank era sigur că Luther a luat-o de lângă el.
Până la urmă, s-a ajuns la concluzia că fata s-a sinucis, dar Frank nu știa.
Când a fost găsit, Luther avea un lanț în jurul gâtului.
Fusese târât înainte și-napoi pe drumul din preajma fabricii,
Chiar și după ce murise.
Vreți să spuneți că O'Brien n-a fost arestat?
Am urlat din răsputeri la toți polițiștii din oraș.
Nici măcar n-au vrut să-l ancheteze pe Frank.
Era unul din stâlpii comunității, fratele meu era "ciudatul" orașului...
Cred că l-ați urât pe Frank O'Brien.
Multă vreme, așa a fost.
Numai că... viața e prea scurtă pentru a urî pe cineva, băiete.
Oricum, Frank nu gândea normal.
Era îngrozit pentru că îi dispăruse soția.
Păcat că l-a chinuit pe Luther în halul ăla,
dar... așa se manifestă frica.
Crește și se întinde.
Acum știu de unde provin zgârieturile. De pe asfaltul străzii.
Presupun că, în timp ce era târât, Luther a înghițit câteva așchii de lemn.
Pare logic.
Retrăiești moartea lui, dar în reluare.
Una cam rapidă, zic eu.
Hai să ardem niște oase, să mă-nsănătoșesc.
Nu e chiar așa simplu, Dean.
Ba e chiar așa ușor.
De ce nu e chiar așa ușor?
Luther a fost târât pe șosea.
Avea corpul sfârtecat.
Probabil că pe toată șoseaua există părți din el.
N-avem cum să le găsim pe toate.
Nu se poate...
Asta e. Trebuie să ne gândim la altceva.
Știi ceva? Îmi bag picioarele!
Fii serios, Dean.
Tu să fii serios, Sam.
- Ce facem noi aici?! - "Vânăm" o fantomă.
Exact! O fantomă! Cine face așa ceva?
Noi.
Noi? Corect.
De-asta, Sam... de-asta avem o viață nașpa.
"Vânăm" monștri! Ce naiba, măi?!
Oamenii normali fug atunci când văd un monstru.
Noi - nu! Noi...
noi căutăm creaturi care vor să ne omoare.
Sau să ne halească de vii!
Știi cine-ar face așa ceva? Un dement!
Noi... suntem țăcăniți!
În plus, mâncăm mâncare de doi lei în restaurante de doi lei,
stăm în camere mizere de motel, ne dăm la chelnerițe cu cine știe ce boli...
Cine și-ar dori o asemenea viață, Sam?
Serios vorbesc!
Chiar îți place să stai în mașină cu mine opt ore pe zi, în fiecare zi?
Nu cred!
Conduc prea repede, ascult întruna aceleași cinci albume și mai și lălăi!
Știu cât de enervant sunt.
Și tu... parc-ai fi cameră de gazare!
Dacă mănânci jumătate de burrito, poți să intoxici un continent întreg!
Știi ceva?
Dă-o-ncolo de treabă.
Termină, Dean. Unde pleci?
Nu te mai apropia de mine, Sam.
Am terminat cu toate astea.
Gata cu monștrii, cu cerberii,
cu "boala fantomelor" și cu porcăria aia de Apocalipsă.
Gata, am plecat. Îmi dau demisia.
Te-am căutat prin toate ungherele, Dean. Cum naiba ai ajuns aici?
Am fugit.
Acum ce facem?
Mi-au mai rămas mai puțin de patru ore.
O să mor, Sammy.
Da, o să mori.
Te duci înapoi.
Înapoi?
"La subsol", Dean. În Iad.
Era și timpul, ce naiba.
Adevărul e că mi-ai făcut numai probleme.
Nu!
Ieși afară din fratele meu, demon nenorocit ce ești!
Nu sunt posedat, Dean.
Așa o să devin.
Asta vreau eu să devin.
N-ai cum să mă împiedici.
Dean! Scularea! Revino-ți, Dean!
- Hai noroc, Sam. - Bună, Bobby.
Mulțumesc c-ai venit așa repede.
Unde-i Dean?
Acasă. E bolnav.
Asta nu m-ajută cu nimic...
Are deja halucinații?
Da, de vreo două ore.
Cum stăm cu timpul?
Am fost la morgă luni, pe la 8:00 A.M., așadar... mai puțin de două ore.
Dar tu? Ai descoperit ceva?
Ediția asta din "Enciclopedia spiritelor" a fost scoasă în epoca Edo.
Știi japoneza?
Așa se pare... lăudărosule!
Mă rog... cartea asta descrie un tip de fantomă care poate fi chiar ce căutăm.
Poate infecta oamenii cu frică.
"Buruburu" se numește.
Scrie și cum o poți omorî?
Ca de obicei... arzi oasele.
Minunat... mai e și altă soluție?
Păi... buruburu se naște din frică.
La naiba, e chiar frica întruchipată.
Legenda spune că poate fi omorâtă tot prin frică.
Trebuie s-o speriem de moarte, adică?
Cam așa ceva.
Cum naiba facem asta?
- Salut. - Salut.
Stai pe poziții, Dean. O să fie bine. Avem un plan.
Care-ar fi ăsta?
Unul bun. Tu rezistă și-atât.
Plan mai prost ca ăsta n-am văzut în viața mea.
Nu zău...
Știu c-am spus s-o speriem de moarte... dar nu la asta mă gândisem.
Dacă ai o idee mai bună, împarte-o cu grupul.
Dle. șerif!
Ce faceți?
De ce investigați moartea lui Luther Garland?
Ești... ești bolnav.
Ești bolnav, înțelegi?
La fel ca mine... și trebuie să te liniștești.
Frank O'Brien mi-a fost prieten.
Da, a greșit.
Da, nu l-am arestat.
Și ce dacă?
Vreți să mă puneți să răspund pentru asta?!
Nu se poate, Domnule.
Știu ce-ai făcut.
Pleacă de lângă mine!
- Calmează-te, Al! - Înapoi!
Știu...
Ai găsit ceva?
Nu știu care-i problema, Bobby.
Ultima oară ne-a atacat din prima.
Parcă...
parcă i-ar fi fost frică.
Acum ce facem?
O să încerc să-l scot din sărite.
Luther!
Vino-ncoace, Luther! Unde naiba ești?
Ce mai aștepți?
Te duci înapoi.
Era și timpul, ce naiba.
Bună, Dean.
Nu se poate...
Ba se poate.
Sunt chiar eu, Lilith.
Ce dor mi-a fost de tine!
A venit vremea să te întorci.
Nu ești adevărată!
Ce s-a întâmplat, Dean?
Nu-ți amintești ce bine te-ai distrat când erai "la subsol"?
Trebuie să-ți amintești.
Patru luni în Iad sunt la fel de lungi ca 40 de ani aici.
Un fel de ani câinești, adică.
Îți amintești fiecare secundă.
Nu ești adevărată!
Nu contează.
Oricum o să mori.
O să arzi în Iad.
De ce eu?
De ce-am fost infectat?
Ce prostuț ești!
Știi de ce, Dean.
Ascultă-ți inima.
Poftim?
Bagă mare, Bobby!
Așadar, ați omorât fantoma târând-o pe șosea...
legată cu lanțul?
Un lanț de fier, descântat.
Asta-i nouă.
De asta îi era frică.
A fost cam brutal, totuși.
Partea bună e că sunt în viață, așa că... hai băieții!
Apropos, cum te mai simți?
Bine.
Ești sigur, Dean?
În domeniu ăsta de activitate e foarte ușor să te sperii.
N-am nimic!
Vreți să mergem la "vânătoare"? Mă bag.
Sunt în stare să omor orice.
- Ce frumos! - De-a dreptul adorabil!
Trebuie să plec.
Aveți grijă de voi.
Și tu la fel, Bobby.
Mulțumim.
Ia spune...
ce-ai văzut?
Ce halucinații ai avut?
În afară de bătaia pe care mi-a dat-o șeriful?
Serios vorbesc.
Maimuțe urlătoare.
Toată camera era plină de ele.
- M-am speriat de numa'. - Mda...
Nu-i asta. Au fost chestii obișnuite, Sammy.
Nimic ieșit din comun.
Traducerea și adaptarea: UnPustan Sincronizarea: UnPustan